BELGIEN 16 DECEMBER, 1944
På andra sidan världen
går de allierade löst på tyskarna med obeveklig kraft.
Vi förväntar oss inte en vintervila i Europa.
Vi förväntar oss fortsatt attack...
HÖGKVARTER BATALJON FEMTE KÅREN
1944, december.
Jag var bakom fronten och främmande för krig.
Trupper, bränsleförråd, fiendeförband.
De var nålar på en karta för mig.
Champagne? Försöker ni göra poäng?
Försöker bara hjälpa krigsinsatsen.
- Tom? - Sir?
Kaptenen behöver skjuts till 106:e. Kan du hitta en chaufför?
- Jag kör honom. - Lustigt. Jag trodde du skulle säga det.
- Det händer inte så mycket i dag. - Jag förstår. Kapten.
Glöm inte att ni ville skicka med lite champagne också.
Tack för att du påminde mig, Tom.
Generalen borde få en kick av det.
Sir.
...slåss nu längs en stridslinje på 50 mil
i norra Frankrike och Tyskland.
Tio veckor efter de första landstigningarna i Frankrike förra juni,
har de allierade gått i land med nära två miljoner män.
Vet ni vad armén skulle behöva? Snöplogar.
Vi behöver ett par miljoner liter bensin
och ett par vägar som inte är kantade med Bouncing Betties.
- Tyska trampminor. - Ja.
Du borde verkligen tillbringa en natt på frontlinjen, löjtnant.
- Jag vet. - Men det är inte särskilt troligt, va?
- Sir? - Översten säger att din pappa är senator.
Jag gissar att du inte får så många nätter i skyttevärnet.
Det är inget att skämmas för. Det är en helvetes farsa att ha.
- Vart ska ni? - St Vith.
Ni kör åt fel håll. St Vith ligger västerut.
Jag är ganska säker på att St Vith ligger österut. Rakt fram.
Får jag titta?
Jag körde här i går, sergeant.
Upp med händerna.
Upp.
Se efter i lådan.
Den är igenspikad. Kan vara vin eller champagne.
Har du mycket ont?
Löjtnant Thomas Hart.
ID-nummer
1841287.
Vill du ha en cigarett?
Ditt tåg ligger åtta kilometer härifrån.
Men med skor på kanske du klarar det.
Löjtnant Thomas Hart.
ID-nummer 1841287.
Tack, men vi vet båda två att du kan mycket bättre än så.
Visa mig platsen för bränsleförråden.
Peka bara så är allt det här över.
Hämta löjtnantens uniform.
Du ska genast få dina kläder.
När du klätt på dig pratas vi vid igen. För sista gången, hoppas jag.
Se glad ut. Kriget är slut för dig.
KRIGSFÅNGAR
Löjtnant. Den här hjälper mot kylan.
Nej tack, soldat. Jag klarar mig.
Nej, det gör ni inte. Ta den. Tills ni värmt upp er.
Ta den.
Kapten, berättar nån för våra familjer att vi tillfångatagits?
Tyskarna ger en lista till militären som informerar familjerna.
Är det frivilligt?
Hur menar du?
Kan man be dem att inte göra det?
Det tror jag inte.
Måste lägga in hö.
Hö. I dina skor.
Mot förfrysning.
Ännu en slavkommendering.
Hör ni damerna. Nästa parti granater, gör bara blindgångare, okej?
Granater nix pang-pang.
Kapten. En P-51:a, inkommande.
- Vår? - Allihopa ner.
Stanna nere. Nära golvet.
- Varför skjuter de på oss? - De kan inte läsa taket.
Koppla från loket.
Öppna alla dörrarna.
Hart, hjälp till.
Ta er till de andra vagnarna. Få ut männen. Bokstavsformering.
Samla ihop era män. Bokstavsformering.
Ut med dem.
Hart. För bort den där mannen. Då så, ställ er på rad.
Samla er runt mig.
Skynda på.
Ut med er.
Tillbaka i ledet.
Dö inte. Åh, Gud.
Herregud.
Bara titta på mig. Titta på mig.
- Fan. - Jag hann inte fram.
Oroa dig inte. Ingen fara.
Stå still.
Lugn.
De säger åt oss att marschera.
Ni borde nog ta hans stövlar.
Löjtnant. Ta stövlarna, annars tar någon tysk dem.
Ta dem medan ni har fötter att sätta dem på.
Sockorna med. Han har ingen nytta av dem.
Håll ihop. Sex i bredd.
Gör vad de säger.
Förlåt.
STALAG VIA AUGSBURG, TYSKLAND
Ännu en gång
tvingas jag påminna er
att flykt inte är en sport.
Tänk på det så här.
Nu har de här ryssarna chansen till ett gott nytt år.
Ni ger honnör till hundar, överste.
Djur.
Mitt land gör inte såna åtskillnader, överste.
De gör inte såna åtskillnader.
De är våra allierade.
Just det, ni och era allierade.
Låt mig berätta om er och era allierade.
Krigsministeriet har just meddelat resultatet från vår offensiv i Ardennerna.
200000 allierade döda eller tillfångatagna.
Er tredje armé, Patton, i full reträtt.
Och Wehrmacht har tagit nog med bränsle för att återta Paris,
och kanske driva era trupper tillbaka till havet.
Det kan nog bli trångt här i vinter.
För dem till avlusningen.
Vänd dig om. Just det. Vänd dig om.
Ross? Hart?
Ross och Hart?
Kapten Ross.
Major Clary.
- Löjtnant Hart. - Löjtnant.
Rapportera till officersbaracken. Skynda på.
...den tyska offensiven på Amerikas front är fortfarande stark.
Hela fronten, som sträcker sig 5 mil söder om Monschau, är i rörelse.
Motåtgärder sätts in...
Jag fick ett paket Chesterfields. Vi kan byta.
- Visst. - Detta är en stor tysk insats.
Några av de främsta tyska grupperna deltar i genombrytningen.
Som ni var. Sitt ner.
Tack, sir.
Berätta, löjtnant, varför är inte du död?
Sir?
Först överlever du en bilkrasch, sen tar Hans och Fritz dina stövlar.
Har du en hartass i fickan?
Två hästskor och en fyrklöver.
Duktig pojke.
Och förresten borde du ta det lite lugnt med brödet.
Du har inte ätit fast mat på ett tag. Vi vill inte att du hamnar på sjukan.
Jag vet inte det.
Efter min marsch är sjukan som en natt på Waldorf.
Magsäcken kan krympa rejält på 17 dagar.
Det var väl så länge? 17 dagar?
Sex dagar på tåget, sex dagar på marsch.
Och vad var det, fem dagars förhör?
Nej, sir.
Tre dagar.
Nåväl, ta det ändå lugnt.
Ja. Tack.
Alltså, den där förhörsledaren. Han hette väl inte Schumann?
Nej, sir.
Lutz.
Schumann var en skitstövel.
Knäckte mig nästan.
Gorillor.
- Inte särskilt snacksaliga. - Det lär du dig att uppskatta.
Röka?
Vill du ha en cigarett?
Jag måste fråga dig igen.
Bränsleförråden?
Tack.
Den där kapten Lutz, visste han mycket om er operation på slottet?
Han visste allt.
Bränsleförråd? Trupprörelser?
Han visste vad jag ätit till frukost då jag tillfångatogs.
Peka bara så är allt det här över.
Bara namn, grad och ID-nummer.
Det duger. Du kan gå, löjtnant.
Tyvärr kan du inte stanna här. Det är fullt.
Du måste gå till barack 27.
Är inte barack 27 för meniga?
Jo. Men som du ser gör tyskarna goda affärer på sistone.
Du får det bra där.
Ja, sir.
- Löjtnant. - Sir.
Peka.
Peka. Eller lev med stumpar för resten av livet.
Bra.
Är du med? Jag bjuder.
Håll i dig. Verkar som om en hel division har kapitulerat.
Vem är ledare här?
- Okej, hur många har vi? - Tre vackra damer, skrythals.
Ursäkta mig. Vem är ledaren?
Adolf Hitler ser det ut som.
Jag är löjtnant Tom Hart.
Ta det lugnt.
Stabssergeant Bedford. Trevligt att träffas.
- Detsamma. - Kom ni precis från Ardennerna?
Ja. Översten skickade hit mig. Officersbaracken är full.
I så fall, välkommen till Rio.
Hoppas det inte gör nåt, allt vi har är en mittslaf.
Det går fint.
- Ni röker säkert Lucky Strike. - Rätt gissat.
Vill ni ha nåt starkt? Att ringa in nyåret med.
Nej tack.
Det är jästa russin, mest. Terpentin som smaksättning.
- Det är bra. - Har vi folk kvar vid fronten?
- Hur är läget? - Det är allt vakterna pratar om.
- Vad tusan hände? - Låt honom vara. Han kom precis.
Vakta dem med ditt liv. De funkar som pengar, särskilt med vakterna.
- Tack, sergeant. - Ursäkta ett ögonblick.
Hallå, lystring.
Löjtnant Hart ska bo hos oss ett tag.
Män.
Vad krävs för att sitta med i pokerspelet?
- Vi kan nog komma överens om nåt. - Bra.
Är ni storlek 43?
Hurså? Har ni butik bakom baracken?
Man vet aldrig.
Pinka på honom, bara. Det är det enda som får bort dem.
Gott nytt år.
Det är 1945.
Gott nytt år.
44 var det enda jag kunde få tag på
så här efter jul.
Kolla in leendet.
Sockor, också. De skulle jag velat ha i Hürtgen.
- Va, gillar du inte köldskador? - Visst.
Men när tånaglarna svartnade hade jag ingen matchande väska.
Major Fussel.
- Ställ upp männen. - Ja, sir.
Baracker, givakt.
Titta här. De stackars satarna måste jobba dygnet runt nu.
Ser ni fabriken bakom norra tornet?
Tyskarna tillverkar bomber rakt under näsan på oss.
Ska vara en skofabrik, men de har ryssarna att göra granatkastare.
Vad fasen är det?
- Åh, de är flygare. - Har de niggrer som piloter nu?
332:a krigsdivisionen. Jag läste om dem i arméns tidning.
Det var som tusan. Då har vi fått niggerofficerare.
Tyskjäveln har rätt. Då måste kriget gå dåligt.
...fem, sex, sju, åtta.
Lyft.
Löjtnant.
Sir.
- Ser ut att bli en bra show. - Det gör det.
Vi spelar högt här.
Vad menar du?
Halva lägrets cigarettförråd hänger på var ni placerar de nya.
Vart tycker du de ska?
Jag tycker de ska inkvarteras i eget tält.
Det går inte.
Jag tänkte placera dem hos dig.
Skulle de inte få det bättre i officersbaracken?
De väger inte så tungt att jag kan flytta ut två officerare.
De kan inte bli de enda officerarna i de menigas baracker.
Du är i 27. Jag tänkte du kunde hålla ögonen på dem.
Jag är fortfarande ny där. Jag har ingen pondus än.
Du har ränder på axeln.
Det borde vara pondus nog.
- Vad har du? Snabba dig. - Två par.
- Smakar som kyckling, va? - Nej. Larver.
- Det är protein. Ät. - Bjuder du?
- Vad har du? - Tre par.
Ni får maka på er, grabbar. Kom in.
Vi har två nya gäster.
Fänrikarna Lamar Archer och Lincoln Scott.
Ni skojar. Ska de bo här?
Två officerare steg nyss in. Var är honnören?
Vad tänker de på? Vi har fullt.
- Inte längre. Croutch? Krasner? - Ja, sir?
Ni är omplacerade. Barack 28. Var där innan utegångsförbudet.
Gorillor.
- Vad flög ni? - Bombplanseskorter.
Då ligger väl döda bombflygare utspridda över hela Europa.
Ser du ränderna?
Det ger dig inte rätt att bo med vita, boy.
- Bedford. - Jag är "Fänrik Boy". Förstått?
Kalla dig vad du vill. Du är ändå bara en nigger.
- Jag tror inte jag hörde rätt. - Nu räcker det.
Så ja. Så kör du finten.
Färdiga. Kör.
Hit bort.
Snyggt, Johnny.
Färdiga? Spring.
Ute.
Fänrik. Kan du ta den där, boy?
Sätt igång.
Cromin? Kom hit.
Gör ditt spel.
Jag är på väg.
- Bra gjort. - Cookie. Mer bröd.
Touchdown.
Fan.
Den saten.
Stå still.
- Hur illa är det? - Den snuddade bara. Ingen fara.
- Klarar du dig? - Ja.
Joe.
Fan ta dem.
- Gå och få handen omskött. - Ja, sir.
Hej Bedford. Cigaretter?
Du är en regelrätt bank, Vic.
- Hur är det med handen? - Ville du verkligen fråga det?
Nej. Major Clary sa att du hade ett klagomål.
- Ja. - Om fänrikarna Archer och Scott.
Han tar säkert upp saken med Eisenhower vid tillfälle.
De hör inte hemma här.
Det gör inte nån. Men översten placerade dem här.
Ja. Ni önskar väl att ni fått den lediga sängen
i officersbaracken just nu?
För det här är knappast Waldorf. Inte sant?
Vi ska inte göra det här till ett problem. Förstått?
Vad gjorde ni innan kriget?
Som jobb.
Jag studerade juridik. Andra året.
- Harvard? - Yale.
- Var det många färgade där? - Några.
Jag har haft med den sorten att göra.
I två år var jag polis i östra St Louis, och jag vet vad de är.
Så försök inte låtsas vi är grannar.
- Är du färdig? - Nej, jag är inte färdig.
Vi satte väl aldrig ett pris på stövlarna och sockorna?
Det kanske är kallt som på nordpolen, men det gör inte mig till jultomten.
Vad vill du ha?
Jag tar armbandsuret.
Det var en present från min pappa.
Jag slår vad om att gubben har råd med en ny.
Köper det här mig lite hövlighet?
Tonvis.
Åh, toppen.
Åh, baby.
Inte mycket till film, va?
Vi känner oss lite lurade.
Vakten sa att de skulle visa en film om Jesse Owens.
Ni får lov att sitta där framme med de andra.
Vi har det bra.
Ingen kommer att störa er.
Vi har det bra.
Inta era platser.
Barack, givakt.
- Det då? - Det var 45 centimeter.
- Sluta. Det var minst 60. - Jag har ändå rekordet.
- Upp. - Upp ur sängarna.
Upp.
Uppställning vid sängarna. Nu.
Vem har rang härinne?
Löjtnant Thomas Hart.
En av era män har varit ute i natt.
Han sågs på östra fältet när han tog en tältpinne.
Era män känner till reglerna
när det gäller innehav och smuggling av vapen, eller hur?
Ingen har lämnat baracken.
- Vänta nu. Vad sjutton...? - Tyst.
- Nån lade dit den. Nån lade den i... - Tyst.
Jag hörde dig gå ut.
- Jag borde ha anat det. - Vart för ni honom?
Vi måste sätta ett exempel. Våra mäns säkerhet är av yttersta vikt.
- Major. - Vart för ni honom?
Vad har han gjort?
Lamar.
Ge fyr.
Jag ska döda dig.
Jag ska döda dig, Bedford. Du lade dit pinnen.
- Passa dig, nigger. - Han lade pinnen där. Släpp mig.
- Lincoln, titta på mig. - Släpp mig.
Kan jag släppa dig?
Det var en mindre överträdelse. Han förtjänade 15 dar i isolering.
- Inte avrättning. - Han försökte fly.
Snack. Ni släpade ut honom ur baracken, halvnaken.
Sen sköt era män honom.
Han försökte inte fly
mer än de där ryssarna ni hängde häromdagen. Var han en hund?
En mindervärdig ras?
Ett uttryck ni amerikaner har, vill jag minnas.
Men ert land gör inte sådana åtskillnader.
Och inte ni heller, säkert.
Han var en officer. En fänrik i luftvapnet.
Ja.
Och därför var ni så pigg på att ha honom och den andra i er barack.
Titta bara. Vi hade all rätt att förhöra en man
för att ha gömt ett farligt vapen.
Han hade rättigheter. Genèvekonventionen förbjuder...
Se er om.
Detta är inte Genève.
- Vart ska ni? - Se till mina män.
Naturligtvis får ni göra det.
Under tiden ska jag titta in i er barack
för att höra vad som sänds på brittisk radio i kväll.
"Gorillor."
Nu
får ni se till era män.
God natt.
Ursäkta oss.
Hur är det med Scott?
Svårt att säga. Han säger inte mycket.
Han frågade efter liket. Och några personliga tillhörigheter.
ID-brickor.
- Kom igen. - På honom.
- Kom igen, grabbar. - Ja.
- Hur känns det, din jävel? - Akta dig, Bedford.
Det där är en nigger du hejar på. Stjärten är rödmålad.
Han är från 99:e. Direkt från Tuscagee flygskola.
Utrym barackerna.
- Skynda på. Få ut honom. - Få ut honom därifrån.
Biografen. Upp på taket.
Ta honom till läkare.
Skynda på. Jag behöver fler man här.
- Ta den. Skynda på. - Skynda på.
Över elden. Snabbt.
Vi behöver fler hinkar. Snabbt. Skynda på.
Skynda på.
Snabbt.
- Flytta den runt hörnet. - Ja, sir.
Vet du var jag önskar jag aldrig varit?
- Var då? - Satans Waldorf.
Det är inte personligt. Han tål inte att man ljuger.
- Jag ljög aldrig. - Sluta.
Du röjde dig själv så fort han frågade ut dig.
Lutz, som de slängde in dig hos? Han var första gradens förhörsledare.
McNamara hade honom också.
När någon vägrar prata, tar de honom ett snäpp högre.
Andra graden, tredje graden. Det tar flera veckor.
Han var där i en månad. Den enda du träffade var Lutz.
Och han spottade ut dig efter tre dagar.
- Jag gav bara mitt namn, grad... - Översten är inte som du och jag.
Han är officer, fjärde generationen. Han växte upp med sånt här.
Sånt här skit, som att ertappa ett underbefäl med att ljuga...
Det påminner honom bara hur långt bort det riktiga kriget är.
Där han borde vara.
Fattar du?
- Lägg av. - Vad tusan gör han?
- Vad händer? - För helvete, Lincoln.
Vi skulle ha sålt biljetter.
Halt. Upp med händerna.
Rör på er.
Två av era män döda på två dagar.
Ni verkar ha tappat kontrollen över ert kompani.
Kommer fänrik Scott att få sin sak prövad i domstol?
Major Fussel såg honom stå över kroppen. Det är prövning nog.
Alla anklagade fångar har rätt till en rättegång.
Om pojken var i Alabama skulle det inte bli nån rättegång.
Stämmer inte det?
Ni kanske har rätt.
Vi kanske borde glömma rättegången. Vi släpar ut honom
och skjuter två hål i hans bröst som ni gjorde med fänrik Archer.
En rättegång.
En krigsrätt
som i era amerikanska filmer?
Ja?
Ja, nåt liknande.
Det kunde vara skoj.
Ja.
Det går bra.
Ni kan hålla den i biografen.
För bort honom.
Mina män är i biografen varje dag.
Vi skulle vilja sätta upp ett tält för förhandlingarna.
Nej. Er bio duger gott. Ni har till veckoslutet på er.
Brottet medför dödsstraff. Det tar mer än några dagar.
Tusen amerikanska fångar kommer hit till helgen,
- och de får biografen. - Jag förklarade precis...
Överste.
På lördag är er biograf min.
För kroppen till bårhuset.
Vänta. Överste.
Det här är en mordplats.
- Ursäkta mig? - Jag sa att detta är en mordplats.
Liket och allt runt det är bevis.
Området får inte överträdas förrän allt har fotograferats.
Naturligtvis.
Låt det ligga.
Jag utnämner dig till Scotts advokat.
- Jag är ingen advokat. - Du lät som en nyss.
Jag kan vara ett viktigt vittne. Jag hörde fänriken gå ut.
Fänriken behöver vår hjälp. Du är hans advokat.
Förstått?
- Ja, sir. - Du kan gå.
Sir.
Och han som för åtalet, kapten Sisk.
Är han en riktig advokat?
- Ja. - Det kan jag tro.
Vi måste beskriva detta som ett slagsmål, helt enkelt.
Ett slagsmål som gick för långt.
Du ska fråga om jag gjorde det först.
Jag kom hit för att döda nazister.
Jag kunde dödat sydstatspack hemma.
- Fussel såg dig stå över liket. - Fussel är nazist.
Nej. Fussel är ett vittne.
Och han har nog för att hänga dig.
Jag säger bara att ett gräl som går för långt inte är mord.
Det är dråp. Förstår du det?
Du milde.
Kan jag avskeda dig?
- Hör du, jag försöker bara... - Om en färgad man står inför rätta
och en vit man har blivit mördad
så finns det inte nåt som heter dråp.
Vet inte du det?
Eller är det nåt som ni får lära er tredje året?
Vad väntade du dig?
"Ja, herre."
"Tack, herre. Det var snällt."
Är det så den svarta syndabocken beter sig där du kommer från?
- Du är ingen syndabock. - Den enda riktiga advokaten för åtalet
och jag har dig som försvarsadvokat.
Det var så översten ville ha det.
Och jag är ingen syndabock.
Baracker, lediga.
- Vi träffas i baracken. - Ja, sir.
- Nå? - Jag behöver en del saker.
- Vem har Bedfords tillhörigheter? - Det har vi.
Jag behöver se dem. Och fotografierna från platsen.
Och liket, förstås.
Vad sa Scott?
Sir?
Du var hos honom hela dagen. Vad sa han?
- Det kan jag tyvärr inte säga. - Det kan du visst.
Jag har tystnadsplikt.
Bara en advokat har tystnadsplikt.
Jag måste informeras om allt som Scott tänker uttala sig om.
Ni är ordförande i krigsrätten.
Hur kan jag diskutera vår sak med er?
Påstår du att jag skulle förråda fänrik Scott?
Att jag skulle avslöja hans bevismaterial för åklagarsidan?
Nej, sir.
Scott följde Bedford ut genom latringropen.
Avslöjar han det får tyskarna reda på hur vi lämnar barackerna om nätterna.
Och alla män komprometteras. Hänger du på med på det?
- Ja, sir. - Bra.
Scott kommer att säga att han tog sig ut genom ett hål under kaminen.
Se till att han är på det klara med det. Förstår vi varandra?
Det gör vi.
Du kan gå.
- Får jag säga nåt? - Tala fritt.
Scott tror det här är för syns skull.
Han tror ni avkunnade dom så fort liket föll till marken.
Har han rätt?
Bedfords låda är i min barack.
Jag ser till att du får den.
Han är inte mycket att se på.
Kände ni honom?
Nej, inte personligen.
Men mina vakter verkade göra det.
De här är till dig.
Tack.
Hur väl?
Era vakter. De kände honom. Hur väl?
Det får du fråga dem om.
Det här är din också, tror jag.
Han hade den på handleden.
Men med inskriften och dina nya stövlar drog jag slutsatsen.
Det är svårt att tänka sig. Att era vakter låter sig utfrågas.
Jag kan ordna det. Jag kan ordna allt du behöver.
Det verkar bara rättvist, nu när din överste slängt dig till vargarna.
- Jag förstår inte. - Jaså, inte?
Yale har inte för vana att ta in svagsinta.
Åtminstone inte när jag var där.
Äldsta studenten avgångsklassen -28.
Jag fick utnämningen "Den flitigaste".
Men vi får utbyta historier en annan gång.
Just nu har vi en rättegång att förbereda.
Det är ett uppriktigt erbjudande.
Jag gör allt för att hjälpa.
Verkligen.
Exakt var befann ni er natten i fråga, major Fussel?
Jag gick runt området bakom bion och den australiska förläggningen.
- Omkring vilken tid? - Klockan ett på morgonen.
Och kan ni berätta vad ni såg?
Schwarze fänrik Scott knäböjde över liket.
Det såg ut som om han såg efter om mannen var död.
- Jag blåste i visslan och han sprang. - Vad gjorde du sen?
Jag skulle ha skjutit, men det var mörkt.
Och han var mörk.
- Hur väl kände ni sergeant Bedford? - Lite grann.
- Ni köpslog ofta med honom. - "Köpslog"?
Utbyteshandel. Cigaretter mot stövlar. Choklad mot reservdelar.
Nej, det gjorde jag aldrig.
En fånge köpslå med en tysk soldat? Det såg jag aldrig.
Får jag upprepa vad han sa?
Det får du.
Fänrik Scott sa " Jag ska döda dig. Jag ska fan döda dig, Bedford."
Har ni hört andra män hota varandra?
"Jag dödar dig om du rör mina cigaretter igen." Den sortens saker?
- Ja, sir. - Du har nog själv yttrat såna hotelser.
Jag antar det.
Har du nånsin dödat nån du hotat?
Nej, sir.
Men jag är inte färgad. Jag kan behärska mig.
Så du hörde också den anklagade hota sergeant Bedford?
Ers nåd, detta är fjärde vittnet som har kallats i ärendet,
Försvaret medger att den anklagade hotade sergeant Bedford,
så kan vi undvara ytterligare vittnesmål?
Sergeant Webb åberopas som ögonvittne.
- Vad sa ni? - Stämmer det, sergeant?
- Ja, sir. - Det är lögn.
Sergeanten intygar att han såg, genom ett fönster i barack 27,
hur Scott antastade Bedford utanför bion och bröt nacken på honom.
Jag var med Webb vid tiden för mordet. Han såg inte ett dugg.
Det gjorde jag visst. Du vet inte vad jag såg.
Jag begär att ni upplyser vittnet om konsekvenserna av mened.
Han lade handen på bibeln och svor att tala sanning.
- Jag protesterar. - Sitt ner.
- Bara hans partiskhet kräver... - Löjtnant.
Var vänlig sitt ner.
Jag hinner ifatt dig sen.
Webb? Du är en värdelös lögnhals. Vet du det?
- Lägg dig inte i... - Det här rör inte dig, West. Eller dig.
- George S Patton dök precis upp. - Återvänd till din barack.
Ta dina vänner med dig.
Gå ni.
Vad gällde det, därinne i dag?
Tycker du att du är skyldig Vic nåt?
Varför bryr du dig om den där flygande piccolon?
- Han är soldat. - Vic Bedford var soldat. Han stred.
Han hade mod. Men det vet inte du så mycket om, eller hur?
Du ljög därinne i dag. Du såg inte mer än jag vad som hände.
Det behövdes inte.
- Jag vet det. - Det räcker inte.
Det räcker för McNamara.
Jag är ledsen över det som hände därinne. Jag väntade mig det inte.
Är det första gången du sett en man ljuga
med handen på bibeln?
Jag skriver brev till min pappa. Jag vill vara först med nyheten.
Han var med i 369:e infanteriet i förra kriget.
"Det gamla 15:e".
De var de första svarta trupperna
som var aktiva i Frankrike.
Var din pappa i tjänst?
Ja, på högkvarteret.
Han hade också en åtta på axeln. Hans pappa försäkrade sig om det.
Det är så vi gör i vår familj.
Det är synd.
Jag måste förbereda ditt vittnesmål.
Ja.
Löjtnant. Hur står det till?
Inte nåt vidare, kan jag tro.
Kom upp.
Du fick rejält med stryk i dag.
Det är varmt inomhus.
Läser du Mark Twain? Han är underbar.
- Överste, jag har förberedelser att göra. - Ja, jag vet.
Det är därför jag ville se dig.
HANDBOK FÖR KRIGSRÄTT AMERIKANSKA ARMÉN 1928
Vi har alla amerikanska militärhandböcker.
Jag tänkte att den här kunde bli särskilt användbar.
Jag kan inte ta emot den. Reglerna...
Utan den här kommer din klient att avrättas.
Är det bättre?
Er son?
Ja.
Var slåss han nu?
Han slåss inte längre.
Den ryska fronten. Novgorod.
En fruktansvärd plats.
Jag är ledsen.
Jag har dödat min andel engelsmän och fransmän, antar jag.
I första kriget.
De hade också fäder.
Det är förbjudet.
Negerjazz.
Det här är kanske de enda kopiorna i hela Tyskland.
Men jag tycker om dem.
De är bra att läsa till.
Förflyttar en tillbaka i tiden.
Sätt dig.
Tack för er tid, överste.
Löjtnant.
Hoppas du tycker om handboken.
Till ordningen. Kapten Sisk, är åklagarsidan redo för nästa vittne?
- Det är vi, Ers nåd. - Ursäkta mig.
- Ja, löjtnant? - Innan vi fortsätter,
så kan rätten ha förbisett några processordningar i går.
Jag hänvisar till Amerikanska arméns handbok för krigsrätt,
kapitel 12, stycke 57 och 58.
Kom till saken.
Enligt dessa paragrafer borde rätten ha frågat den anklagade
om han ville invända mot någons behörighet i rätten
innan ett svaromål infördes.
Är det inte lite sent för det?
Likväl är det en särskild rättighet som ges svaranden.
Låt gå.
Vill den anklagade invända mot någons behörighet nu?
Det vill vi, Ers nåd.
Er.
Begäran avslås. Fortsätt, kapten Sisk.
Enligt kapitel tolv, stycke 58D,
tillåts försvaret en invändning som inte rätten kan avgöra.
- Begäran avslås. - Då måste rätten vända sig till stycke 58E
där det står att försvaret kan jäva en medlem obehörig
om medlemmen har visat partiskhet mot den anklagade.
- Rätten har inte visat partiskhet. - Den har visat
i ex parte-samtal innan prövningen,
en avgjord partiskhet mot den anklagade, hans fall,
och hans advokat.
Rätten tar en kort paus för att överlägga saken.
Löjtnant Hart? Kan vi gå ut en stund?
Sir?
Hör på, din bortskämda lilla skit. Jag tänker inte bli till åtlöje.
- Inte över honom. - Jag försöker bara skydda min klient.
Din klient håller på att förlora sin advokat.
- Sir? - Artikel 32, ohörsamhet inför rätta.
Artikel 70, avsiktlig fördröjning.
Jag kan också boken. Fram- och baklänges.
- Då måste ni veta att... - Håll mun och lyssna på mig.
Du tar inte emot nåt från kommendanten igen. Förstått?
Du låter honom inte delta i rättegången igen. Förstått?
Och du sätter aldrig fot i hans rum igen utan min tillåtelse.
Förstår vi varandra?
...propagandan flödar i etern om att tyskarna ska inta Strasbourg.
Ena minuten kan ni höra Himmler förkunna att han ska inta Strasbourg
30 januari, dagen för nazisternas maktövertagande i Tyskland.
Nästa minut påstår nazisterna att två divisioner
avancerar mot Strasbourg och att amerikanerna är i full flykt från Alsace.
Ju närmare de kommer, desto våldsammare blir nazisternas hot
och desto sötare blir löftena.
Kom in. Slå er ner.
...blir till vår fördel. Vi har hejdat tyskarna vid floden Moder.
De kommer tillbaka, förstås, men nu kan staden åtminstone hoppas.
- Nåt att dricka? - Visst.
Ni kanske kan hjälpa mig dechiffrera den brittiska sändningen i kväll.
Jag tror inte ni behöver min hjälp.
Det verkar uppenbart vad de säger.
Det verkar så.
Eller så är det bara propaganda.
Vad tror ni om det?
Invånarna kan inte göra så mycket med sina enkla vapen.
Men de mobiliserar sig och vinner det andra kriget.
Det är underligt med krigsskador.
Ju äldre man blir,
desto mindre stolt blir man över dem.
- Har ni en till sån här? - Naturligtvis.
Bra. Ska vi inte ta en promenad runt lägret
och ha en gammeldags duell?
Det skulle väl passa, eller hur?
Men ni kan säkert hitta på ett bättre sätt att komma härifrån. Visst?
Tror ni kriget väntar på er?
Är det så?
Det gör det inte.
Det gör de aldrig.
Ni är full.
Ja.
Men jag ser saker och ting mycket klart.
Ibland tror jag att er fänrik Scott
fått det bättre i Alabama.
Lynchningar är över på några minuter.
Den sorts rättvisa han utstår här är mycket grymmare.
Är det därför ni gav löjtnant Hart handboken?
Jag försökte bara hjälpa pojken.
Han har nog att oroa sig för utan att förse er med underhållning.
Ja.
Han har er att oroa sig för, eller hur?
Håll er borta från våra affärer.
Ursäkta mig,
men ni är knappast i en position att dela ut order.
Särskilt till mig.
För tillfället.
Om ni inte tror att det bara är propaganda som hörs där ute.
Jag tänkte följa efter Bedford och ta honom ute på förläggningen.
Jag tänkte dra honom under baracken och pressa ansiktet i leran.
Men innan jag hann fram var han redan död.
Nån hade brutit nacken på honom. Sen gick larmet.
Hundar, "Upp med händerna", och så var det med det.
Smorde du in ansiktet och händerna med nåt innan du gick ut?
- Skoputs? Sot? - Nej.
Bevisföremål nummer ett.
Fotografier av den avlidne tagna i lägrets bårhus.
Lägg märke till de svarta fläckarna på Bedfords högra kind och käke.
Hur är detta relevant?
För att demonstrera att den som dödade Vic Bedford var vit.
Jag ber om tillåtelse att utföra en demonstration.
Jag skulle också vilja be chefsjuristen att stå upp.
Fortsätt.
Med tanke på Bedfords sår och att ingen hörde honom ropa på hjälp,
måste vi anta att han antingen kände förövaren,
eller att den som dödade honom gjorde det bakifrån, så här.
Kan ni försöka ta tag i mig, för att få mig att sluta.
Mördaren hade förstås en fysisk fördel, plus överraskningsmomentet.
Så nacken bröts och Bedford föll.
Och fläckarna följde med. De fanns också på hans fingrar. Kapten?
Jag vill att ni noterar detta - den som dödade Vic Bedford
hade smort in sig med nåt liknande natten till mordet.
Vilket medför två frågor:
Först, vilken anledning hade Lincoln Scott att svärta ansiktet?
För att se svartare ut?
Sedan, om han gjorde det, när tog han bort krämen?
Ni stod öga mot öga med honom efter han greps. Han var ren i ansiktet.
Jag tror vi kan dra slutsatsen att mördaren inte bara var vit,
utan väntade bakom bion
med svärtat ansikte för att undvika upptäckt.
Det var allt.
Fänrik, du påstår att sergeant Bedford smög ut
genom en lös planka under barackens kamin.
Stämmer det?
Ja, sir.
Och du gjorde likadant efter han hade gått ut?
Ja, det gjorde jag.
- Vad hittade du där nere? - Ursäkta mig?
Vad hittade du på marken?
Lera, eller hur?
Du sa att det var din avsikt att trycka offrets ansikte i leran
tills han bad om nåd.
Så det var lerigt där nere. Stämmer det?
- Jag antar det. - Med sot från kaminen.
Är det inte möjligt att Bedford, efter att ha krupit ner genom ett sotigt hål
och sen krälat på magen under en barack i leran,
kan ha kommit ut med lera och sot i ansiktet.
Det var allt.
Tack, kapten Sisk. Ni kan stiga ner, fänrik.
Fänrik Scott?
Vet ni vilka krafter de la ner på att få oss att kugga flygskolan? Vi färgade flygare?
Ditt vittnesmål har noterats. Du kan gå ner.
Det var prov efter prov.
Allt de kunde komma på
för att vi skulle bli kockar, chaufförer, göra skitgörat.
- Det här är onödigt... - Men jag vägrade ge upp.
Archer också. Trots alla prövningar läste vi vidare.
Vi var fast beslutna att vi inte skulle tillbringa kriget
- med att vara niggrer. - Nu räcker det. Sätt dig ner.
Ursäkta, men jag skulle vilja utöva min rätt att tala.
Jag har "suttit ner" ända sen jag kom hit.
Jag skulle ha stått upp och sagt nåt när ni slängde in oss bland de meniga
istället för att inkvartera oss ordentligt som officerare.
Men det gör inget.
Färgade män vet att de måste stå ut med en del i armén.
Archer visste det. Det gjorde vi alla.
Det finns ett krigsläger utanför min hemstad.
Och dit skickar armén tyska krigsfångar.
De får plocka bomull.
Det lustiga är att vi ser dem gå genom stan ibland,
gå på bio, äta på restaurang.
Men om jag vill se samma filmer måste jag sitta på balkongen.
Och jag fick inte gå på de restaurangerna, inte ens i uniform.
Men tyska krigsfångar fick sitta där och äta.
Detta måste ha hänt minst hälften av männen i flygskolan.
Men vi intalade oss själva att vad som än hände,
så länge vi gjorde våra jobb så skulle det vara värt mödan.
För när kriget slutade kunde vi åka hem
och gå nerför vilken gata som helst,
och hålla våra huvuden högt, som män.
Så det är vad vi gjorde. Vi gjorde våra jobb.
Vi tjänade vårt land.
Archer och jag.
Och det ni lät hända honom,
det ni tillät hända honom,
var fruktansvärt.
Och det är det här också.
Som du var.
Hur behandlar de dig?
Inte värre än männen i min barack.
- Jag skulle kunna hitta en ny filt. - Jag reder mig.
Här.
NYA TESTAMENTETS PSALMER
ETT HELGAT MINNE ÖVERSTE WILLIAM A MCNAMARA
- Kom till ordning. - Innan ni fortsätter,
skulle försvaret vilja åberopa ett sista vittne.
Försvaret åberopar överste Werner Visser.
- Skojar ni? - Han är avgörande för vår sak.
Om inte översten vägrar att vittna.
Det gör han inte.
Berätta om ert förhållande med Vic Bedford.
Gladeligen. Jag hade inget.
Och era vakter?
Major Fussel, till exempel. Var ni medveten om hans affärer med Bedford?
På natten? Efter dörrarna låsts?
Det vore omöjligt. Reglerna förbjuder det.
Kommer ni ihåg vårt samtal i bårhuset för fyra dagar sen?
Vagt.
Jag frågade er om ni kände Vic Bedford, och ni sa
"Nej, men mina vakter verkade göra det."
- Kanske. - Enligt er
köpslog ingen vakt med Bedford, ändå lyckades han få tag på vinterstövlar,
tjocka sockor, färsk mjölk och delar till en gömd radio.
Är inte det ett faktum?
Jag sitter här för att visa militär välvilja.
Om ni tänker utmåla mig som lögnare...
Nej. Jag tänker bevisa att Vic Bedford
hade en god nog relation med era majorer Wirtz och Fussel
för att kunna sätta dit Lamar Archer,
och konspirera i händelsen med tältpinnen, som ledde till Archers död.
Fänrik Archer sköts under ett flyktförsök.
Nej. Fänrik Archer avrättades
i utbyte mot information.
Archer dör.
Fem minuter senare går överste Visser och major Wirtz in i barack 22,
och förstör en gömd radio som de har försökt hitta i månader.
Kan ni säga nåt om de här föremålen?
Identitetspapper, lite pengar. Än sen?
Perfekta tyska ID-papper. Och riksmarker.
Tvåtusen.
Mer än nog kontanter för att ta sig ur landet.
Bedford gömde dem vid sängen.
Berätta för oss om ert förhållande med Vic Bedford.
Jag hade inget...
Har ni nån aning om hur han kan ha fått tag på sakerna?
Om de inte kom från er och han aldrig hade affärer med vakterna...
Faktum är att Bedford köpslog regelbundet med er och era män.
- Jag protesterar. - Han kom tomhänt så ni dödade honom.
Löjtnant Hart,
jag tyckte ni gjorde ett utmärkt försök
att försöka bevisa att mördaren hade svärtat sitt ansikte med sot.
Om nån av mina vakter, eller jag, ville döda en av mina fångar,
Vic Bedford i det här fallet,
skulle vi knappast behöva svärta våra ansikten för att göra det.
Eller hur?
Flytta på dig. In i hörnet.
Kapten?
Förstår du?
Tyska uniformer. Sprängladdningar.
Ja, kapten. Jag förstår.
Rättegången har inget med Scott att göra, eller hur?
Nej.
Det var oundvikligt.
Vi har inte mer tid. Vi förlorar bion i morgon.
Och jag distraherar Visser och hans män medan halva lägret rymmer?
Stämmer det?
Jag frågar fel man.
Jag har precis sett tunneln.
Kom in.
Allting här är en lögn. Allting.
Herregud.
Först berättade han för tyskarna om radion.
Det var bara en tidsfråga innan han berättade om tunneln.
Ni dödade Bedford.
Det stämmer.
Och om du jävlas med operationen dödar jag dig också.
Du sitter i rättssalen när kapten Sisk drar ut på förhandlingarna.
Gör vilken slutplädering du vill. Men det är allt.
När domslutet överläggs går 35 män under taggtråden.
- Och Lincoln Scott dör. - Så är krig.
- Kriget är på fronten, vi är inte med. - Tala för dig själv.
De där ryssarna som de marscherar in och ut med?
- Vart går de? - Ammunitionsfabrik.
Armén tror att det är en skofabrik.
Hör på,
jag vill inte heller att Scott dör.
Men om en man måste offras för att ta ut målet, må så vara.
- Det håller jag absolut med om. - Bra.
Men jag tycker den mannen borde vara ni.
Jag spelar min roll. Men när rättegången är över
ska ni slå er lilla hammare,
ställa er upp och erkänna mordet. Er plikt kräver det.
Fan ta dig. Vad vet du om plikt?
Vi ses i rätten.
"Was ist los"? Jag har en bättre fråga. Vad lade ni i soppan?
Jag har 20 man med matförgiftning.
Överste. Vänta.
Ni är inte frisk nog för rättegången.
Jag mår bra.
Nu gäller det.
Vi fortsätter som planerat efter appellen.
Ställ upp dem.
Baracker. Givakt.
Kom till ordning.
Kapten Sisk,
är åklagarsidan redo för slutplädering?
Ja, Ers nåd.
Då så.
Ursäkta mig. Rätten behöver en kort paus före slutplädering.
Överste?
Vi får ta honom till baracken. Hämta hans rock.
- Ni borde vila er. - Då så. Kom nu. Till baracken.
- Vi behöver förlängning. Han är sjuk. - Avtalet var till slutet på veckan.
- Det är en artighetsfråga. - Avtalet var i dag.
Jag måste prata med dig.
Är du bra på poker, Lincoln?
Ett flyktförsök kommer att ske senare i eftermiddag.
Flykt? Hur då?
Via en tunnel under den nedbrända bion.
Medan juryn överlägger.
Ni menar att det här var ett skämt?
Ja.
Men Archer och Bedford är döda på riktigt.
- Är det också ett skämt? - Vi har inte tid just nu.
Under överläggningarna ska du ut genom taggtråden med 35 andra män.
McNamara också?
Ja. McNamara också.
Lustigt. Jag skrev just till min son.
I brevet försökte jag förklara vad "ärbarhet" betyder.
Det vore nåt, eller hur?
Att få reda på att ens far har hjälpt 35 män att fly från ett sånt här ställe.
- Eller hur? - Du ska också med. Har du förstått det?
Det kan jag inte, Tommy.
Anta att juryn kommer tillbaka och ingen sitter i svarandens stol.
- Det spelar ingen roll. Då är du ute. - Då börjar de leta.
Alla männen blir chanslösa.
- Om du stannar kommer du att straffas. - Om jag stannar
får männen en chans.
Och du avrättas.
- Hör på mig. Snälla. - Inga problem.
Inga problem alls.
Bara han får veta vad som hände här.
Bara någon berättar.
Hur långt skulle jag komma?
En färgad man som springer genom den tyska landsbygden.
Vilken måltavla.
Det började som en nobel idé.
Att låta färgade män delta i kriget.
Men ingen i flygvapnet tänkte på vad som kunde hända
om en av deras svarta piloter sköts ner.
Ingen frågade vad som skulle hända om en färgad officer tillfångatogs
och hamnade i ett fångläger.
Men Lincoln Scott sköts ner och skickades till ett fångläger.
Och här blev han inte bara inslängd bland vita meniga,
han inkvarterades hos dem, män som stabssergeant Vic Bedford.
Den verklige Bedford kände vi inte.
Hatisk, hämndlysten, med fördomar som satt i märgen.
En man som inte kunde tänka sig att dela rum med färgade officerare.
Så han trakasserade och plågade honom, vägrade respektera hans grad,
sen konspirerade han att döda den enda vän Scott hade i lägret.
Därför följde Scott efter Bedford
natten i fråga, smög upp bakom honom,
och bröt nacken på honom.
Medlemmar i rätten, det gläder oss inte att åtala fänrik Scott.
Men ett åtal som medför dödsstraff kräver att vi åsidosätter sympatier
och håller oss till sanningen.
Den lyder så här:
Fänrik Scott var positivt identifierad vid brottsplatsen.
Han hade motiv, möjlighet och kände ovilja för offret,
något hans eget uttalande bekräftade.
Lincoln Scott är officer.
Han är soldat.
Men även en mördare.
En grundsats får vi lära oss från vår första träningsdag.
Ibland måste en man offras för hans medsoldaters skull.
Någon måste landa först vid stranden, eller trampa på en granat,
eller dra åt sig fiendeelden så granatelden kan riktas rätt.
Vic Bedford lärde sig också grundregeln. Men han vände på den.
Vic tyckte hundra män kunde offras för en enda.
För honom. Vics lösenord var opportunism.
En dag kunde han köpslå med våra fångvaktare om svåråtkomliga radiodelar,
och vinna vår befälhavares lojalitet.
Sen berättade Vic för tyskarna var de kunde hitta radion
i utbyte för Lamar Archers mord.
Armén har sin rättmätiga del av ynkryggar.
Och Vic Bedford var en av dem.
Den har också hjältar. Soldater som Lincoln Scott,
som inte ville nåt mer än att tjäna sitt land. Och han tjänade.
Nio störtade tyska stridsflyg. Trettio uppdrag.
Tills ett av uppdragen fick honom att hamna här. Fångläger 6A.
Där Vic Bedford och de kräk som är hans vänner låg på lur.
Scott blev skottavla från första stund.
Han fick tåla förolämpningar, hot.
Men han hämnades inte.
Han dödade inte Vic Bedford.
Nej.
Någon annan hann före.
Det kunde ha varit en av många.
En vakt som tyckte Bedford hade lurat honom.
En medfånge som upptäckt Bedfords förräderi.
Eller en officerare, som straff för att han skvallrat om radion.
Detta är alltså vårt offer.
En bigott.
En förrädare.
En tjallare.
Fiende till varje krigsfånge i lägret.
Vem hatade honom tillräckligt för att döda honom?
Överste.
Det var jag.
- Vad är det du säger? - Jag dödade Vic Bedford.
Kom nu, överste. Kom nu.
Jag vill att samtliga i lägret närvarar
för avrättningen av löjtnant Hart.
- Mycket modigt. Verkligen modigt. - Den här mannen har rättigheter.
- Inte nu längre. - Rätten har överlagt...
- Jag är rätten nu. - Ut. Upp med dem.
Ut med er.
Vi har problem med räkningen.
Hur många saknas?
35 vid första räkningen.
Förbered avrättningen.
McNamara är inte i sin barack.
Jag vill att alla som deltog i krigsrätten förs bort från ledet.
- Överste, jag kräver... - Tystnad.
Ställ upp dem för avrättning.
- Ställ upp dem. Nu. - Dessa män visste ingenting.
Det är en tröst. Tack. Ställ upp dem.
- Du först. - Männen visste ingenting.
- Du blir först. - Överste, de visste ingenting.
Skjut dem alla. Den här först.
Era män är sabotörer också.
Nej, överste. De är bara soldater.
De följde mina order. Jag tar på mig allt ansvar.
Så nobelt av er.
Det verkar som om ni trots allt vann duellen.
Nej.
Vi förlorar båda två, eller hur?
Ja.
Och nu vill ni ge mig ert liv för deras?
Ja, det vill jag.
Då så.
Vi begravde översten i en märkt grav bakom lägret.
Tre månader senare kapitulerade den tyska armén.
Fånglägret befriades. Kriget var slut.
Vi återvände hem till Amerika, till våra familjer,
där Lincoln Scott fick chansen att förklara "ärbarhet" för sin son.
Ärbarhet och mod.
Plikt. Uppoffring.
Lincolns son lärde sig de orden.
Och det har jag.